A nemluv s cizími lidmi.
- Ano! - A s nikým nikam nejezdi.
- Ano. - A nevzdaluj se od Gilberta.
- Matthewe. - Argusi.
A opravdu máš všechno?
Peníze na cestu zpět
- i na přívoz? - Ano.
Bůh ví, co se stane, když někde uvízneš a...
Panebože, Anne.
- Marillo. - Na vzhledu záleží.
Kdo ví, jaké nebezpečí si přivoláš jako otrhanec.
Víš, co za lidi jezdí ve vlaku?
Já jezdím ve vlaku. A už jsem jím jela sama hodněkrát.
Vždyť víš, že jsem zcestovalá.
Matthewe, dej jí ještě penny na jídlo.
Víš, jaká já během svých dobrodružství.
Zapomíná jíst.
A než se nadějeme, leží zesláblá v příkopu.
Nic takového se nikdy nestalo.
Poslední výzva cestujícím!
Poslední výzva!
Navzdory nedůvěře oceňuji, že můžu jet zjistit informace o své rodině.
Vím, že to bude velké a zaplní to díru, o které jsem netušila.
Gilberte,
než budete u Josephine, nespouštěj ji z očí.
A díky, že ji doprovodíš.
Jasně, jezdím každou sobotu.
Nevím, co to do ní vjelo, ale jsem schopná se...
Nenechám ji skončit v příkopu.
Nastupovat!
Pojďme.
Hele!
Měls na ten vlak lístek?
Prodal byste mi ho, kdybych chtěl?
Hej!
PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
HŘBITOV ZESNULÝCH NADĚJÍ
PŘÍSAHÁŠ, ŽE BUDEME PŘÁTELÉ NAVŽDY?
VELKÉ MYŠLENKY SI ŽÁDAJÍ VELKÝCH SLOV
SPÁT NA STROMĚ VE SVITU MĚSÍCE
Má tě ráda.
Marilla.
Je to fakt směšný.
Jestli tě to uklidní, nevadí mi, že tě doprovázím.
Ale mně jo.
Postarám se o sebe.
Víš vůbec, co mám v plánu?
Jsem na velice významné osobní cestě
a tebe k ní nepotřebuji.
Ano.
Toho jsem si všiml.
- Promiň, nechtěla jsem... - Nevadí.
Snad se o Anne nebudeš moc bát, Marillo.
Je normální,
že dítě chce vědět, odkud pochází.
A až to zjistí,
bude po všem.
Ano.
A i kdyby našla vzdáleného příbuzného, myslím si...
Necháš mě být?
Radši půjdu pěšky,
než abych tě musela pořád poslouchat.
Ale měli jsme oba jet...
se slečnou Stacyovou.
Pojedeme jen my dva?
No...
Tiskařský lis čeká.
Na sílu psaného slova!
Tak statečný malý krokus.
Roční období jsou dar. Vždy očekáváme začátek dalšího.
Nemyslíte, pane Cuthberte?
No.
Chtěla jsem tím říct, že život může být těžký.
Začátek období přináší možnosti a ty si zasloužíme, ne?
Začít znovu
nebo začátek aspoň cítit.
Jak vnímáte období vy jako farmář?
Teď už budu.
Nejspíš.
Děkuji vám.
Pokud rozchodíme ten tiskařský lis,
bude to dar z nebes pro zápěstí dětí.
Hlavně teď, když stoupl počet čtenářů.
Vaše Anne zásadně přispívá.
Přečtěte si její článek o Mikmacích...
To je krásně smutně vypadající strom.
Zdejší krajina je dílo pro básníka.
Překrásné.
Vaše Anne mě má za spřízněnou duši.
Rozumím... Ano.
Většinu svého života jsem žila ve městě,
kde je spousta skvělých věcí, ale...
Konvalinky vonné
projděte mou zahradou.
Jaké by to bylo, kdybychom je slyšeli zvonit?
To můžeme jen tehdy, když zpívají víly.
Můj milovaný syn je doma!
Dobrý Bože, mami, chceš mě zabít?
Dobrý Bože!
Přivedl mi mého krásného syna v tento krásný den.
Mám spoustu otázek a chci, abys mi všechno pověděl.
Kde jsi byl? Jak se máš?
S kým trávíš čas?
Tak jo, zpomal. Na co mám odpovědět nejdřív?
Na otázku, jejíž odpověď mi nezlomí srdce.
Odkdy máš srdce, které se dá zlomit?
V tvém případě... odjakživa.
Jsi tak pohledný.
Musíš se dobře najíst.
Máš pořád rád mou kuřecí polévku?
Víš, kdo se ptal na tvou slavnou polívku?
Starý pan Edwards.
Proč o něm musíš mluvit?
Pracovala jsem pro něj celý život
a ani neví, jak se jmenuju.
Něco ti povím.
Vždy trpěl náměsíčnosti, viď?
Ano. To já ho našla ráno u krav.
Do mokřin, naproti prádelně, se přistěhovala rodina.
Otec se jednou v noci vzbudí a z komory slyší zvuky.
Myslí si, že to je zvíře,
chytne zbraň a málem zastřelí pana Edwarda.
Byl tváří v tvář smrti a najednou je jak vyměněný.
Ne.
Já prala jeho prádlo.
Není schopen změny.
Jak se máš, Sebe?
- Doufal jsem, že tě uvidím. - Musel jsem to tu omrknout.
Podívat se, jak to zvládáš s tou tyrankou.
Snažím se. Dáš mi nějaké tipy?
Neříkej jí, aby šla spát, když je unavená.
To ji naštve.
Změní se v malé děcko.
Vzteká se, kňourá a neví proč.
To není pravda!
Ale je. Má tě prokouknutou.
Měl bys jezdit častěji, spojenec se hodí.
To bych měl.
Tohle místo...
Máte tu krásné hospodářství.
A toho světla.
Mami, pamatuješ na ta okna v bytě pod obchodem?
Maličká jak brouci, co lezli po podlaze.
Pouštěly jen tolik světla, abychom se nezbláznili.
Na tohle bych si zvykl.
Na farmě je dost práce.
Víc než Seb a Gilbert zvládnou.
Dovedu si představit, jak ti ten venkovský vzduch
přiroste k srdci.
Nehýbej se.
Snažili jsme se ti dát vědět, ale nevěděli jsme kam.
Delphine, tohle je tvůj bratr.
To je ten, o kterém ti vyprávím.
Každý den od tvého narození.
Pochováš si ji?
Ne, to ne.
Jsem špinavý z cesty.
Nechtěl bych to krásné dítě ušpinit.
Já do toho svého syna nacpu tolik čerstvého jídla z farmy,
až se nevejde do dveří.
Díky.
- Není zač. - Uvidíme se...
ve vlaku.
- Stýskalo se mi! - Stýskalo se mi!
Občas jdeme po škole se spolužáky do galerie.
Tvá krevní skupina, posloucháš se?
A jenom koukáme na obrazy.
Umělecká škola ti sedí.
Kéž bys tam byla. Včera...
Teto Jo! Rollingsi!
Slečno Anne.
- Tak ráda tě vidím! - A já tebe, holčičko.
Vyrostla jsi.
Pořád si zavazuješ boty?
Neznám nikoho, kdo se takhle dlouho vypravuje.
Přestože jsem stará, jsem rychlejší než on.
Člověk by si myslel, že ses za těch 100 let naučila trpělivosti.
Slyšíš, jak se ke mně chová?
Snaží se mě nahradit.
Nemůžu si zvyknout.
Vidím, že to tu jde od deseti k pěti.
Cole mi řekl o tvé cestě.
Ušlechtilá, nevyhnutelná
a plná emocí.
Ale ať už zjistíš cokoli, dobré věci, špatné či neutrální,
chci abys věděla, že už teď,
jsi úžasným člověkem.
Ach.
DOKTOR WARD RODINNÝ LÉKAŘ
Musíme s těmito schůzkami přestat.
A přesto jsme zase tady, pane Kosťáku.
Nevypadáte o nic líp, než při našem posledním setkání,
když jsem vás oprašovala.
Myslím, že náš pan doktor toho pro vás nemůže moc udělat.
Musíte se o sebe začít líp starat, mladý muži.
Ztrácíte se před očima.
No pardon! Nevím, za koho mě máte,
ale právě jste si domluvil schůzku s mým otcem a jeho zbraní.
Pokud vás střelí, budu vás zas muset dát dohromady.
Těžký úděl žen.
Vy máte tedy nervy,
ale na druhou stranu je nemáte vůbec,
což se vám při střílení bude hodit.
Byla to nehoda, říkáte?
Když se kajete, pane Kosťáku, tak vám to moc sluší.
Mohu vám odpustit.
Jste tu na představení?
Jeden lístek?
Pane Kosťáku, máte ty lístky?
Bohužel máme vyprodáno.
Hezký den, pane Blythe.
I vám, slečno Rose.
Pokud pan Kosťák bude souhlasit,
mohl bych vás pozvat na čaj?
To zní skvěle.
Opatrně.
Zatloukání je dobré pro duši.
Mlácení něčeho pořád dokola.
Někdy je to...
ten pravý lék.
Děje se něco?
Chci znát váš názor.
Vypadá to, že paní Rachel Lyndeová si předsevzala,
že mi za každou cenu
najde muže.
Znáte ji už roky.
Co mám udělat, aby mě nechala být?
Obávám se, že... mám pro vás špatné zprávy.
- Toho jsem se bála. - Zdá se mi,
že to sama zvládáte skvěle, pokud...
je to to, co chcete.
Děkuji.
Jen jsem jednou zmínila, že mi chybí společnost, což je pravda,
ale mám ráda svůj život takový, jaký je.
Moje kutilství,
procházky,
čas se svými myšlenkami.
Nevidím tam romantickou budoucnost.
Tak vidíte.
I když já ve své budoucnosti neviděl Anne.
Láska k vám může vtrhnout...
a naprosto přeházet všechno,
co ve vašem životě mělo nějaké pevné
místo.
Ale neměnil bych.
Takže mám na Rachel dát?
No...
Rachel nikdy neposlouchám.
Děsivé.
Je to tu strašidelné.
SIROTČINEC SV. ALBANA
Jak dlouho jsi tu byla?
Co umřeli rodiče.
Byli chudí, ale milovali mě.
Ve 3 měsících mi zemřeli na horečku.
Byla jsem tu do třinácti.
Občas mě někam umístili,
ale vždycky jsem skončila tady.
Ne, blbečku.
Proč jsi tak hloupá?
Rodiče si vzali tvůj mozek, když tě tu nechali?
Proč nemůžu předstírat?
Protože to není opravdové.
Nemůžeš hrát, když to budeš dělat blbě.
Nebuď jak mimino.
Snažím se.
Jsi v pořádku?
Víš, s kým máme mluvit?
S vrchní vychovatelkou.
Nemůžeš si chodit, jak chceš.
Žádná večeře.
Abys věděla.
A bude hůř, jestli nepřestaneš kňourat.
Ve dne to vypadá snesitelně.
Bylo to tu strašný?
Je to sirotčinec.
Jsou lepší,
ale určitě i horší.
Budu rád, když mi pomůžete.
- Matka zemřela, nemůžu si je nechat. - Jak staré?
Čtyři, pět, šest. Něco takového.
Jsou nevychované.
Tady je dáte do latě.
Až budou starší, chcete je zpět, nebo mám říct, že jste mrtvý?
Mrtvý, prosím.
Tatínku!
Nemůžu si vás nechat.
Nemůžu.
No tak!
Tatínku!
Jsme na řadě.
Mohu vám pomoct?
Přivádíte nebo vyzvedáváte?
Ani jedno.
Byla tu dlouho dobu
sirotkem.
Jmenuje se Anne Shirley.
Hledáme informace o její rodině.
Hodně jsi dřív mluvila?
Až už ti nezbyla žádná slova.
Takže?
Proč jste přišli?
Nemáte nějakou dokumentaci?
O mých rodičích?
Možná jsme měli.
Ale před pár lety tu byly krysy
a vybílily to tu.
Pokud tě tu vaši nechali,
nemáme tu žádné záznamy.
Walter a Bertha Shirleyovi.
Nenechali mě tu.
Zemřeli na horečku.
Když to říkáš.
Ale nic tu nemáme.
Na něco se podívám.
Chodívala jsi sem?
Chodila jsem sem psát.
Když jsem odcházela naposled, nestihla jsem si to vzít.
Zelený dům pro mě byl překvapením.
„Tam, kde drželi princeznu Cordelii, byl vlhký vzduch.
Kvůli neustálé tmě přišla o zrak.
Také jí ale hrozilo, že přijde o rozum.
Stále však věřila,
že bude z tohoto pekla vysvobozena.
Princezna Cordelia s černými vlasy, jež bývaly rudé,
se smála, když prchala strašidelným lesem.
Znovu zajata, ukryla se do věže a začala psát svůj příběh.
Věděla, že ji tu dlouho neudrží.“
„Létající ještěří kůň. Jenom...“
To je tak hloupé!
Copak to nevidíš? Myslela jsem, že jsem princezna Cordelia.
Strávila jsem tu svůj život...
plný šílených představ.
Teď nevím, co je pravda.
O čem jsem se ještě přesvědčila?
Co když rodiče neumřeli?
Co když mě tu nechali, protože mě prostě nechtěli?
Nevím, kdo mi řekl, že mě milovali.
Co když jsem si to vymyslela, jako ty ostatní věci?
Jsem hloupá. Je to tak ubohé.
Ne.
Není to ubohé.
Zachránilo tě to.
To, že jsi v představách unikla.
Tvá realita je nespoutaná.
Nádherná.
A udělala tě tebou.
Sníš o tom, co je možné.
Ne jen „co by kdyby“.
Jsi úžasná právě kvůli svým zkušenostem.
Naučily tě empatii.
A daly ti tu nejotevřenější mysl, co znám.
Naprosto sobecky...
jsem za to rád,
protože jsi mi byla schopna porozumět a přijmout mě.
To mi...
zachránilo život.
Promiňte.
No teda.
Jestli to není princezna Cordelia.
Je to tak.
Jsi venku.
Copak, zbouchnul tě? Odkládáš tu odpadky?
Co prosím?
Jak se opovažujete?
Krásně nablýskaná.
Uvnitř jsi pořád odpad, viď?
Mrzí mě, že tu pořád jsi.
Pracuju tady.
Nejsem pořád tady.
Platí mi za to, že tu jsem.
Nemyslíš si... Co si myslíš...
Už se netřeseš.
Nečekala jsem, že to bude...
Být znovu tam...
Ona.
Nečekala jsem, že ji tam uvidím.
Ale je to asi dobře.
Pustit noční můry na světlo a zjistit, že bez té tmy
nejsou tak děsivé.
Ale to nestačí.
Přála bych si, aby ano.
Kéž by to, co jsi ve věži řekl, stačilo. Ale nestačí to.
Potřebuju znát své rodiče.
Ujistit se, že jsem si to nevymyslela.
Ujistit se, že mě milovali.
Tak zjistíme, zda zemřeli.
V kostele by měli záznam, ne?
Jakmile připlujeme, otočíme se.
Dnes už je pozdě.
Ale udělám to.
Vrátím se
a najdu je.
I kdyby to byla ta poslední věc.
Omlouvám se.
Pokračujte.
- Dáte si... - Ne.
Nedám, děkuji.
Takže...
Winifred.
Kolik vám je?
Tohle je vaše poprvé, pane Blythe?
Co mě prozradilo?
Ukážu vám, jak na to.
Já nalévám, vy platíte.
Nebudeme mluvit o ničem zajímavém, jako je věk,
politika, sny.
A pokud vás to baví, děláte to špatně.
Vypadá to, že jste to už dělala.
A vždy jsem se nudila.
Přijatelnými tématy jsou počasí,
ale to je jednoduché.
Výzdoba, poslední kázání v kostele.
A měl byste pochválit mé...
Vaše vlasy jsou...
To byl trik. Žádné komplimenty.
Začneme znovu?
Slečno Rose, díky, že jste mě doprovodila do této...
čajovny.
Není krásná?
Souhlasím.
Mám ráda květiny.
Co říkáte na poslední kázání v kostele,
do kterého chodíte? Ať je to kterýkoli.
Líbila se mi ta část o lidech, kteří jsou předurčeni peklu.
- Líbilo se vám to? - Velice.
Mám rád horko.
Pane Blythe!
Lepší dáma by mohla odejít.
Zasmála jste se.
Znamení, že bychom se měli vrátit.
Aha... vím, co teď.
Pardon. Myslel jsem...
Nejlepší na tom, že znáte pravidle,
je hledání přijatelných způsobů, jak je porušovat.
Máte se co učit.
Asi potřebuji druhou lekci.
Tak jo, zlatíčko.
Máma je tady.
Vyspal ses?
Nemají mít matky mimořádné schopnosti?
A proč ty vůbec pláčeš?
Vždyť máš všechno.
Máš dobrý dům,
tatínka.
Dokonce máš i nóbl bílého tatínka.
Chceš něco říct?
Matko, narušuji ti tvůj
nový, bílý a zářivý život, že?
Moc tě tu chci, Elijahu,
ale nechci, abys byl kolem miminka opilý. Rozumíš mi?
Rozumím. Je to reparát.
Nechceš, aby tvé nové miminko zkazilo to,
které se nepovedlo.
- Mary. - Je to v pořádku. Jenom jsem se řízla.
Aha.
Ty jsi za hrdinu.
Musíš přijít na pomoc, co, taťko?
Můžu ti tak říkat?
Ten pohled znám.
- Taťka mi chce nasekat. - Myslím, že chceš odejít.
- To je dobrý, Sebe. - Ano, Sebe.
Je to dobrý.
To miminko je víc než dobrý.
Tebe chtěla.
Se mnou být musela.
Protože si nechala zvednout sukni.
Lehni si.
A koukej vystřízlivět.
Prosím.
Ahoj, taťko.
Nenechám se vychovávat. Jestli mi chceš...
vypláchnout pusu mýdlem, budu se bránit.
Na světě není dost mýdla.
Musíš být unavený. Jízda vlakem,
cesta sem,
zjistit, že máš sestru.
Je toho dost.
Chápu.
Vážně?
Jsi můj přítel?
Budeš na mě hodný a ochočíš si mě,
až ti budu jíst z ruky?
Spíš víš, že nemáš na to jít proti někomu,
kdo žil život, jaký jsem žil já.
Všichni žijeme životy.
Má matka vychovávala cizí děti.
Nechápal jsem, proč člověk, který mě měl milovat,
mě nemiloval.
Smutný, taťko.
Ale jsme velcí kluci, tak tohle dejme stranou a pojďme k věci.
Co je to za podvod s pánem?
No tak.
Nemůžeš se přátelit s bělochem.
Kdy ho zabiješ ve spánku,
aby ti to tu patřilo?
Žádný podvod.
Je to přítel a nepotřebuju, abys tomu rozuměl.
Nevěřím tomu. Ani tomu, že tě Mary miluje.
Víš, že jsi pro ni jen cesta ven, hrdino?
V mokřinách se jí vyhýbali.
Ještě jednou budeš takhle mluvit o matce
a přijdeš o zuby.
- Asi jsem se spletl. - Chce tě tu.
Pokud chceš, můžeš mít rodinu.
Když nepiješ, tak tě mám rád.
A tvá sestra tě bude chtít znát.
Nenuť mámu si vybírat.
Rachel!
To je milé.
Víš, že nemusíš klepat.
Ale ano, musím.
Vezmu ti kabát.
Postavím na čaj a řekneš mi, co je nového.
No,
mám novinku.
A je to opravdu zázrak,
že jsi mě jednou přijala s otevřenou náručí.
Řekni mi všechno.
Slečna Stacyová chce nápadníka.
Teda...
A já jsem pověřená, abych jí ho našla.
Kým.
Jí samotnou.
Tak nějak.
Ale až bude po všem, poděkuje mi.
Máš plán?
Když jde o dohazování,
nejlepší je nabídnout co nejvíc uchazečů a čekat, až se někdo chytne.
Jde o kvantitu.
Není to krásná náhoda?
Musí jí ve stájích zvonit v uších.
Je tady.
Pracuje s Matthewem.
Ve stájích?
Tam dámy nepatří!
Tak jo!
Opatrně.
A je to.
Vítězství! Tomu říkám týmová práce, pane Cuthberte.
Tomu říkám hanba!
Přesně o tom jsem mluvila, Muriel.
Neulovíte muže,
- když nebudete dámou. - Ulovit?
Jako v rybaření?
Protože to mám moc ráda.
Nechápu, že berete na lehkou váhu, že jste bez chlapa... Ty.
- Ne. - Pomoz mi.
Čas je proti nám.
Je to jako střídání plodin.
Řekni jí, co se stane,
když nestřídáš plodiny?
- Do toho se nepletu. - Řeknu vám to.
Zemina zvětrá a nedá se použít.
Já jsem zemina?
A než se nadějete, zaroste.
To pole.
Je to pole plné pavučin.
A to pole je?
Zkuste tam zasadit semínko a sama uvidíte.
Zakrní a zemře.
Tak to nesmíme dopustit.
Jak jsi mohl?
Jak dopadlo hledání?
Dobře.
A Cole tě doprovodil do sirotčince?
A zvládla jsi být zpět?
Bylo milé vidět Cola.
Co jsi zjistila?
Hlavní vychovatelka nic neměla.
Ale pokud to nevadí,
ráda bych se příští týden vrátila
a prošla záznamy v kostele.
Nevadí.
Jsem vážně unavená.
Mohu si jít lehnout?
Samozřejmě.
Dobrou noc.
Prosím, můžeš mi pomoct?
Cítím obrovskou prázdnotu
a vím, že nezmizí, dokud nepoznám svou rodinu,
svou matku.
Musím vědět, že jsem někomu a někam
patřila.
Potřebuju důkaz, že mě milovali.
Gilbert je doma. Řekl jsem mu o Elijahovi.
Až na sebe v noci narazí, tak nebude mít strach,
že je to duch.
Jsi v pořádku?
Ta zrada, kterou cítí,
mi rve srdce.
Vidí můj nový život, mou novou rodinu.
Dítě, které se bude mít líp než on.
Umíš odpouštět víc, než já.
Jak s tebou mluvil...
Byl vystaven hanbě, kterou jsem nesla.
Tak jako ty.
Za něco, co nebyla tvá vina.
Na tom nezáleží.
Hned po narození jsem věděla, co ho čeká.
Slíbila jsem si,
že ho budu...
dostatečně milovat, abych mu to vynahradila.
Co to je?
- Nic. - Aha, nic. To vidím.
Normální den zamilovaného blázna.
Seb mi řekl, že je tu Elijah.
- Typický Blythe. Mění téma. - Snad to nevadí.
Spal v pokoji tvého otce.
Nevadí. Není to žádná svatyně.
Není zvyklý vstávat brzy.
No,
napadlo nás, že by si mohl zvyknout.
Hodila by se nám další ruka.
Bude spousta jablek a tak.
Ano.
A už jsem řekl, že ano?
Řeknu mu to.
Tak jo.
Povídej.
No,
je tu jedna dívka.
- Pracuje... - Bože smiluj se! Mary!
Je pryč?
- Gilberte... - Je mi to moc líto.
Anne napsala
moc dobrý článek.
Řekl bych, že mi...
otevřel oči.
„Má návštěva ve vesnici Mikmaků.“
Líbí se vám?
Věřili jsme ti
a ty se chováš takhle?
Pošetile, dětinsky,
hloupě a klamavě.
- Kamarádíš se s divochy? - Nejsou divoši.
Lžeš. Šla jsi s nimi do lesa.
Mohli tě zabít.
- Věděla jsem, že... - Jsi sama sobě nebezpečná
a já ti zakazuju jím kamkoli, včetně Nového Skotska.
Prosím, Marillo, můžeme...
Už ani slovo.
- Proč to děláš? - Protože mi na tobě záleží.
To, že jí na tobě záleží, myslela vážně.